Jeg pakker mine ejendele i det sjal, min mor plejede at tage på til markedet,
og jeg forlader min dal.
Og denne gang vender jeg ikke tilbage.
Jeg efterlader mine 50 år af minder.
Minder.
Mærkeligt at sindet glemmer så meget af det, der lige er sket,
og dog bevarer mindet om det, som skete for år tilbage,
minder om for længst afdøde.
Men hvem kan sige, hvad der er virkeligt eller ej?
Kan jeg tro på, at mine venner er borte,
når jeg stadig hører deres stemmeklang i mine ører?
Nej. Og jeg vil sige nej og nej igen,
for de forbliver en levende sandhed i mit sind.
Der er hverken hegn eller hæk om den svundne tid.
Man kan gå tilbage, og tage hvad man vil, hvis man kan huske.
Jeg kan lukke øjnene for min dal, som den er i dag, og den er borte.
I stedet ser jeg den, som den var, da jeg var dreng.
Grøn var den, og den besad jordens overflod.
I hele Wales fandtes der ingen smukkere.
Alt, hvad jeg lærte som lille dreng, kom fra min far,
og jeg syntes aldrig at noget, som han fortalte mig, var forkert eller værdiløst.
De enkle lektioner, han lærte mig, står så skarpt og klart i mi! sind,
som havde jeg hørt dem blot i går.
Den gang var de sorte slagger, affaldet fra kulminerne,
kun lige begyndt at dække bjerget.
Endnu ikke nok til at skæmme landskabet, eller til at sortne landsbyens skønhed.
Kulminen var blot begyndt at stikke sine magre, sorte fingre gennem det grønne.
Den dag i dag kan jeg høre min søster Angharads stemme.
Huw!
Angharad!
Min far og alle mine brødre var minearbejdere og stolte af deres fag.
- Gwilym Morgan, tre pund, syv shilling. - Tak, sir.
Ianto Morgan, tre pund, syv shilling.
Ivor Morgan, tre pund, syv shilling.
Davy Morgan, to pund, 5 shilling.
Owen Morgan, to pund, 5 shilling.
Young Gwilym Morgan, et pund, ti shilling.
Når nogen brød ud i sang,
gav hele dalen genklang med lyden af mange stemmer.
For sang er blandt mit folk, hvad syn er for øjnene.
Så var der badningen ude i baggården.
Det var min søster Angharads pligt at bringe spande med varmt og koldt vand,
og jeg udførte de smågerninger, jeg kunne,
mens min far og mine brødre skrubbede kulstøvet af deres rygge.
Det meste kom af, men noget blev for evigt.
Det er en minearbejders æresmærke,
og jeg misundte min far og mine voksne brødre det.
Skrub og skrub, hr Kul ville ligge og grine ad en.
Der var altid en oksemørbrad eller et lammelår på min fars tallerken.
Der blev aldrig talt, mens vi spiste.
Jeg traf aldrig nogen, hvis tale var bedre end god mad.
Min mor var altid i sving,
altid den sidste til at spise, og den første til at spise op.
Hvis min far var husets hoved, var min mor dets hjerte.
Efter opvasken blev husholdningskassen bragt til bords,
for at lommepengene kunne uddeles.
Ingen i dalen havde nogensinde set en bank.
Vi havde opsparingen på kaminhylden.
Min far plejede at sige, at penge var til, for at blive brugt,
ligesom mænd bruger deres styrke g snilde på at tjene dem,
og lige så villigt.
Men altid med et formål.
Tak, fatter.
Ud af huset og over gaden, som jeg havde løbet hundrede gange før.
Men forsigtigt, fordi det første, min far lærte os, var respekt for kirken.
Og så lige til Mrs Tossals butik
efter karameller, som man kunne tygge på i timevis, lader det til nu.
Selv efter at have spist dem, kunne man synke
og stadig finde smagen gemt bag tungen.
Smagen er stadig hos mig, efter så mange år.
Den får mig til at tænke på så meget godt, som er borte.
Det var den eftermiddag, at jeg først så Bron - Bronwyn.
Hun var kommet fra nabo-dalen, for at besøge mine forældre for første gang.
Er det Gwilym Morgans hus?
Du må være Huw.
- Er det dig, Bronwyn? - Ja.
Hvor ser du godt ud.
Jeg tror, jeg blev forelsket i Bronwyn da.
Måske er det tåbeligt at tro, et barn kan forelske sig, men sådan et barn var jeg,
og ingen ved, hvordan det føltes undtaget mig selv.
- Jeg er så stolt af Ivor. - Det er mig, der har grund til at være stolt.
Synes du godt om vores Ivor? Det synes kun som et par måneder siden,
at han rendte omkring med åben mund, ligesom ham der.
Det er Bronwyn, Huw. Hun bliver din søster.
Vi har allerede truffet hinanden.
Pas på med kurven. Der er kage i den.
Det er ikke noget for dig. Din tid kommer. Stik nu af med dig.
Bronwyn og Ivor skulle giftes af den nye præst, Mr Gruffydd,
som var kommet fra universitetet i Cardiff.
Det var første gang, jeg så ham.
Her er en mand, som ikke drikker sig fuld, ikke kan blive fuld, ikke vil blive fuld.
Her er en mand, som ikke drikker sig fuld, Peter O'Pea
Fra hæl til tå, fra tå til knæ
Jeg går stregen ud, afkridte stregen, Peter O'Pea
- Godaften, Mr Morgan. - Ja, så sandelig, sir.
- Undskyld mig. - Tak.
NOTITS FRA DEN 3. AUGUST
SÆNKES LØNSKALAEN 1SHILLING OG 2 PENCE PER SKIFTEHOLD
FOR ALT ARBEJDE I DENNE MINE. C. EVANS, MINEEJER
Kom nu, drenge. Tilbage til arbejdet.
Ivor, find Dai Griffiths og Idris John og tag dem til Mr Evans' kontor.
- Skal vi tage med jer? - Nej. Det er et anliggende for ældre mænd.
- Tag hjem til din mor. - Men...
Lad nu være, Davy.
Nå, men, kom.
- Hvorfor er I ikke vasket? - Vi ventede på dig.
Nedskæringen er kun et par shilling. Der vil stadig være rigeligt til os.
En smule aftensmad nu, min pige?
Det er fordi, de ikke får de gamle priser for kullet.
- Kom og bliv vasket nu. - Må vitale først, sir?
- Ja. - De gav jer ikke den virkelige årsag.
Vi har forventet det, siden jernværket i Dowlais lukkede.
Hvad har jernværket med os at gøre?
Folkene fra Dowlais vil arbejde for enhver løn, så alle vore lønninger må nedskæres.
Og det er bare begyndelsen. Hør her.
De vil skære ned igen og igen, indtil kassen er så tom som deres løfter.
- En god arbejder er en god løn værd. -Ikke når der er tre arbejdere per stilling.
Hvorfor skulle ejerne betale mere, hvis folk vil arbejde for mindre?
Fordi ejerne ikke er uhyrer. De er mennesker ligesom os.
Mennesker, ja, men ikke som os.
Ville de tale med dig, da du gik til dem?
- Nej. - Fordi de har magt, og vi ingen magt har.
- Hvor får vi så magt fra? Ud af det blå? - Nej. Fra en sammenslutning af alle folkene.
En fagforening? Jeg troede aldrig, jeg skulle høre mine sønner snakke socialistisk vrøvl.
- Det er sund fornuft. - Medmindre vi står sammen...
- Jeg har fået nok af den snak. - Men, far, det...
Kom i bad med jer.
Jeres kære mor venter.
Tror du, jeg vil lade dem tvinge min far til at stå i regnen, uden at rejse min hånd?
Tys, Davy.
- Hvem gav dig lov til at tale? - Det er for vigtigt til at forbigå i tavshed.
- De forsøger at straffe jer, fordi... - Det er ikke vigtigere end bordskik.
Men hvad skal vi gøre ved det? Du vil dø af kulde, når sneen kommer.
Lad os stå sammen og se, hvordan de så handler.
Rigtigt. Hvis vi giver ordet, komme folkene ud.
Alle minerne er klar.
Gør mig ikke til en brik i jeres politiske spil. Jeg ikke være undskyldning for en strejke.
Hvis de gør sådan mod talsmændene, hvad vil de så ikke forsøge mod folkene?
Vi får at se. Vær stille nu. Spis jeres aftensmad.
- Far... - Det er nok nu.
- Men... - Tilbage til arbejdet.
- Det er ikke nok. - Vent, til du har lov til at tale.
Jeg vil tale mod uret alle vegne, med eller uden tilladelse.
- Ikke i dette hjem. -I dette hjem og udenfor, sir.
- Gå fra bordet. - Jeg går fra huset.
- Sig undskyld til din far. - Jeg har intet at undskylde for.
Jeg er med dig. Vi kan finde logi i landsbyen.
Gwilym.
Er det jer alle?
For sidste gang, sid ned, spis op. Jeg siger ikke mere.
Vi betvivler ikke din autoritet.
Men hvis manerer forhindrer os i at tale sandt, vil vi hellere være foruden.
Tag jeres tøj og gå.
- Jeg tager med, for at tage mig af dem. - Var din tunge. Fortsæt med opvasken.
Ja, min søn,jeg ved, du er der.
Folkene er gået i strejke.
Hvad betyder det, Mr Gruffydd?
Det betyder at...
noget er forsvundet fra denne dal, som måske aldrig kan erstattes.
Hjem til din far og mor, knægt. De har brug for dig i dag.
Strejken varede 22 uger og fortsatte ind i vinteren.
Det var mærkeligt at gå på gaden og se mændene der om dagen.
Der var en skræmmende stemning over det.
Og folkene: humør blev stadig værre,
i takt med at tomme maven' og desperation overvandt fornuften.
Enhver, som ikke var deres ven, blev deres fjende.
De vidste, at min far havde modsat sig strejken,
og nu modsatte de sig ham.
Huw, de holder møde i bjergene i aften, ikke?
- Jo, mor. - Tag mig med.
Nej, mor. Det er ikke et sted for kvinder.
Det er et sted for denne kvinde i aften... ved min sjæl.
Vent. Vent, til I hører mig.
Jeg er Beth Morgan, som I forbandet vel ved.
Jeg er kommet for at sige, hvad jeg synes om jer, fordi I taler imod min mand.
I er en flok krystere at gå imod ham.
Han ville aldrig gøre noget mod jer, og han har aldrig gjort det. Det ved I godt.
Jeg forstår ikke, hvordan I hyklere kan sidde i samme kirke som ham.
At sige, at han er på ejernes side, er ikke blot vrøvl, men ligefrem ondskab.
Der er en ting til, jeg vil sige, og det er dette.
Hvis min Gwilym bliver gjort fortræd,
og jeg finder ud af hvem, vil jeg dræbe dem med mine egne hænder.
Det sværger jeg ved Gud den Almægtige.
Ianto! Hjælp!
Hold ud, mor. De har hørt os. De kommer.
Han var vågen lige nu.
Han kommer sig. Men jeg forstår ikke hvorfor.
I avler heste i jeres familie, Mr Morgan.
For mig at se burde drengen være død.
Han er trods alt en Morgan, ikke, sir?
Han skal mades nu, Mrs Ivor. En smule suppe...
og nogle varme smil.
Stærk som en hest.
- Farvel. Vent, vent, vent. - Huw var lige vågen. Han talte til Bron.
- Hvor lang tid har den lille? - Det er svært at sige.
Hans ben var frosne helt ind til knoglen. Et eller to års hvile.
Men jeg kan ikke love, at han vil gå igen. Naturen må gå sin gang. Hyp.
Var din tunge. Jeg tror, han hørte dig.
Hvor er lyset, jeg mente at se i dine øjne?
Er du bange, knægt?
- Hørte du, hvad lægen sagde? - Ja, sir.
Og troede du på det?
Ja, sir.
Du vil gerne gå igen, ikke sandt?
Jo, sir.
Så må du have tro.
Hvis du har tro, vil du gå igen, ligegyldigt hvad lægerne siger.
Men han sagde, naturen måtte gå sin gang.
Naturen er Vorherres hjælper.
Jeg kan huske et par lejligheder, hvor den fik ordre til at ændre sin gang.
- Kender du din Bibel, dreng. - Ja, sir.
Så ved du, at det der er sket før, kan ske igen, for dig.
Tror du på mig, Huw?
- Ja, sir. - Godt.
Du vil få den første påskelilje at se ude på bjerget.
- Vil du ikke? - Det vil jeg sandelig, sir.
Så vil du få den at se.
Jeg ville næsten ønske,
at jeg lå der i dit sted,
hvis det betød at læse denne bog igen for første gang.
Skatteøen.
Mr Gruffydd?
- Jeg kunne ikke lade Dem gå uden at takke. - Det var blot min pligt, pige.
Nej. Det var mere end blot pligt.
Ja. Huw er en god dreng.
Huw er en god dreng. Og I er en god familie.
Du må hellere gå ind nu. Du fryser ihjel.
Kommer De snart til aftensmad?
Ja. Senere, når I er færdige med læger og den slags.
- Så vil jeg få dem væk i en fart. - Godt.
"Squire Trelawney, Dr Liversey og resten af disse herrer
har bedt mig nedfælde alt om Skatteøen,
fra begyndelsen til slutningen uden at holde noget tilbage på nær øens position,
og dette blot fordi, der stadig ligger en skat begravet.
Jeg løfter min pen i dette nådens år 1785,
og tager tilbage til den tid, da min far bestyrede 'Admiral Benbow'-kroen."
Alle de ædle bøger har beboet mi! sind lige siden,
og jeg bevarede altid håbet og troen.
I de første måneder var min mor stadig ovenpå,
og vi kunne tale sammen med bankesignaler.
Forår?
Sådan, min pige.
Nemt nok.
Sådan.
Vent.
Der kom lidt for meget sne ind.
Gwilym.
Sikken kone, du har. Hun ligger i sengen og lader fremmede tage sig af familien.
Ja, sikken kone, jeg har.
Af sted med dig, knægt.
Vil du sige noget, mor?
Kom nu, sig noget.
Hvad kan jeg sige?
Du havde masser at sige, sidst du talte. Det burde være lettere nu blandt venner.
Nå...
Nå... Kom og spis, alle sammen.
Mere, drenge?
Ianto.
Jeg har ikke set dig i kirke på det sidste.
- Jeg har haft travlt. - Med hvad om jeg må spørge?
- Minearbejde. - Det var bare et høfligt spørgsmål.
Og du fik et høfligt svar. Jeg har haft travlt med fagforeningen.
Fagforeninger er djævelens værk. Det ender skidt for dig.
Idet mindste sidder jeg ikke på min flade og vrøvler i kirken.
- Se her... - Lad være, ellers siger jeg noget fortrydeligt.
Det er et emne, som skal luftes.
Ianto, hvorfor synes du, at vi kirkegængere vrøvler?
Min bemærkning var ikke rettet mod dig.
Så tag sigte med den.
Meget godt.
Fordi I forestiller jer, at I er flokkens hyrder,
og dog lader I fårene leve i smuds og fattigdom.
Og hvis de forsøger at hæve stemmen mod det,
beroliger I dem ved at sige, at deres lidelse er Guds vilje.
Er vi da får, som skal drives og klippes af en håndfuld ejere?
Jeg lærte, at mennesket blev skabt i Guds billede, ikke i et fårs.
- Ianto. - Jeg har ikke udtrykt mine synspunkter,
fordi jeg ikke ønskede at blande mig i en familiestridighed.
Du har min tilladelse til at tale.
Fint. Her er, hvad jeg mener.
Dan en fagforening først.
I har brug for den. Alene er I svage. Samlet er I stærke.
Men husk, at der følger ansvar med styrke, både over for andre og indbyrdes.
For I kan ikke overvinde uret med mere uret,
kun med retfærdighed og Guds hjælp.
Overskrider De ikke Deres beføjelser, Mr Gruffydd?
Deres anliggender er de åndelige.
Alt mellem mennesket og Guds ånd er mit anliggende.
Menighedsrådet vil få at høre, at De har prædiket socialisme.
- Mr Parry... - Djævelen er løs.
- Mr Parry... - Hold nu op. Han er vores gæst.
- Et glas hjemmebryg til Mr Parry, Beth. - Jeg giver ham et slag med stegepanden.
Miss Jenkins. En sød sang. Harpe? Kom så, folkens. Kom herind.
Se nu, en lille sang...
Angharad.
Mr Gruffydd, vil vi altid stå i gæld til Dem? Nu hvor De har gjort os til en familie igen.
Her. Lad mig.
Deres hænder. Det er en skam.
Det gør ikke noget.
Har De nogensinde været nede i kulminerne?
- I ti år. - Ti år?
Mens jeg studerede.
- En smule sæbe nu. - Det gør ikke noget.
Sådan at spolere sit gode lommetørklæde.
Hør nu, De er konge i kirken, men jeg vil være dronning i mit køkken.
Du er dronning, hvor du end går.
Hvad betyder det?
Jeg skulle ikke have sagt det.
Hvorfor?
Jeg har ingen ret til at tiltale dig sådan.
Mr Gruffydd?
Hvis jeg kan tildele retten,
har De den.
Så blev strejken afklaret, ved Mr Gruffydds og min fars hjælp.
Der var arbejde igen, arbejde til at udviske mindet om lediggang og nød.
Folkene var glade, da de gik op ad bjerget den morgen.
- En og ni. - En og ti.
Men ikke alle var glade, for der var for mange af dem til de ledige stillinger,
og nogle lærte at der aldrig mere ville være arbejde til dem i deres egen dal.
Det er det samme over hele Sydwales.
Far, i Cardiff står mænd i kø for at få brød fra staten.
Ikke noget for os, hvad, knægt?
Vi vil have vores det af husholdningskassen og rejse, hvis du ikke har noget imod det.
- Hvor vil I tage hen? - Amerika.
- Også min andel, Owen. - Og min.
Nej. Vores egen.
- Vi tager ikke imod velgørenhed. - Det er ikke velgørenhed, mand, men fornuft.
Nej, kun vores egen andel.
Sig ikke noget til jeres mor. Lad dagen være omme først.
Lad være med ikke at sige noget.
Jeg hørte det.
Amerika.
Mine små børn.
Skal vi læse et kapitel, sønner?
Hvad skal vi høre?
Esajas 55.
De to er borte. Det er bare begyndelsen.
I vil alle rejse bort, den ene efter den anden. Jer alle.
Jeg forlader dig aldrig, mor.
Huw, min dreng, hvis du forlod mig, ville jeg fortryde, at jeg nogensinde fik børn.
Hvorfor gjorde du det?
Ja, så sandelig min dreng, hvorfor?
For at holde mine hænder i vandet og mit ansigt til ilden, måske.
Til Mr Ivor Morgan.
Det er fra Windsor Slot.
"Det bydes Mr Ivor Morgan at træde frem foran Hendes Maje...
"Det bydes Mr Ivor Morgan at træde frem foran Hendes Majestæt på Windsor Slot,
med udvalgte medlemmer af sit kor, den 14. maj mellem klokken 15 og 17."
For at synge for dronningen.
Min søn, jeg troede aldrig denne skønne dag skulle oprinde.
Idris, Owen, alle sammen. Hent alle fra alle dalene heromkring.
Davy, over til de andre miner. Inviter alle. Det skal fejres.
Ianto, ned til De Tre Klokker efter øl. Der er åbent hus for alle, der vil komme.
Mine sønner, I får en afskedsfest, som er familien Morgan værdig.
Vor himmelske Fader, jeg takker fra hjertet for at opleve denne dag.
Jeg takker for alt, hvad jeg har, og jeg takker for denne nye velsignelse.
Thi du er vor Fader, men vi anser dronningen for vor moder.
Trøst hende i hendes trængsel, åh Gud,
og lad hendes bekymringer ikke være større, end hun kan bære i hendes alder.
Og gid sødme og styrke og ånd
vil blive givet de stemmer, som skal synge på hendes befaling.
- Amen. - Amen.
Gwilym. Owen.
Godmorgen, Mr Gruffydd. Angharad er nede på markedet.
Angharad? Jeg er kommet efter Huw.
Efter Huw?
- Påskeliljerne blomstrer, mor. - Hvor er dit tøj?
Under min hovedpude. Der har det været i disse måneder, klar til i dag.
Af sted med dig og tag en buket med tilbage, som er en dronning værdig.
Til din tapre mor.
Det vil jeg gøre, sir.
- Er vider næsten, Huw? - Ja, sir.
- Lav bro forude. Pas på. - Det er sjov.
- Er alt i orden? - Ja, sir.
Det er let nok.
Der har vi den:
Rhonddadalen.
Du kan gå, hvis du prøver, Huw.
Kom, knægt. Du kan gå.
Gå, Huw.
God dreng. Kom så.
Ser du?
Gamle dreng.
Du har været heldig, Huw.
Heldig at lide og heldig at tilbringe disse lange måneder sengebunden.
For Gud har givet dig en chance til at skabe ånd i dig selv.
Og ligesom din far renser sin lygte for at få godt lys,
skal du holde din ånd ren, ikke?
Hvordan, sir?
Gennem bøn, Huw.
Og med bøn mener jeg ikke råben og mumlen,
og vaden omkring som et svin med religiøst sindelag.
Bøn er et andet navn for god, ren, direkte tænkning.
Tænk, når du beder.
Tænk godt over hvad du siger.
Gør dine tanker håndgribelige,
og det vil give dine bønner styrke.
Og den styrke vil blive det af din krop, dit sind og din ånd.
Og disse nye bens første pligt er, at få dig i kirke på søndag.
- Det vil de sandelig, sir. - Godt, min ven.
Ræk mig din hånd.
Kom så, nu.
Vil I venligst blive siddende? Menighedsrådet skal holde møde.
Meillyn Lewis.
Træd frem.
Dine synder har afsløret dig.
Og nu må du betale prisen, som tilfalder kvinder som dig.
Du har bragt et barn til verden i modstrid med budet.
Bøn er spildt på din slags.
Du vil blive stødt ud i lutter mørke, indtil det har været dig en lærestreg.
Meillyn Lewis, bekender du din synd?
Ja.
Så gør klar til at lide din straf.
Stands. Lad hende være, din hykler.
- Lad nu være, Mr Morgan. - Sid ned.
Angharad.
Hvordan kunne De se på? Onde gamle mænd, som grynter og nikker og sårer hende mere.
Det er ikke Guds ord. "Gå og synd ikke mere," sagde Jesus.
Angharad.
- Du kender Bibelen for godt, og livet for lidt. - Meillyn Lewis er ikke værre end mig.
- Angharad. - Hvad kender menighedsrådet til det?
Hvad ved De om, hvad der kan ske en stakkels pige, når hun...
når hun elsker en mand så højt, at selv at miste ham af syne et øjeblik er en pine?
- Gør det ondt, Huw? - Rolig, nu.
Huw?
Angharad.
Jeg er en mand nu. Forlad venligst køkkenet.
Du er altså en mand nu, er du?
Beth. Gudsbespottelse, helligbrøde og hykleri.
Kan en mand ikke ryge og læse avisen om søndagen?
Gå ud og puds næsen.
Kom ind.
Hvad i alverden...
- Godmorgen, Morgan. - Godmorgen, Mr Evans.
- Sid ned, sir. Sid ned, sir. - Tak.
Mr Evans.
Minejeren i egen person.
Angharad.
- Til sagen. - Javel, sir.
Jeg er kommet i et meget følsomt anliggende, Morgan.
- Noget galt, sir? - Nej. Der er intet galt.
- Men jeg er bekymret. - Javel.
Jeg er kommet, for at bede om Deres tilladelse
til, at min søn Iestyn
måtte få lov...
- Gud velsigne Dem, Morgan. - Mange tak, sir.
- Hvor var jeg nu? - "Tilladelse"?
Ja. At min søn Iestyn
måtte få lov, med Deres datters tilladelse,
til at fri til hende. Det er, hvad jeg kom for.
Vi er en meget stolt familie, Mr Evans.
Det er jeg godt klar over, Morgan.
Men det er ikke mit værk, Morgan. Det er den unge lømmel af en...
Mr Evans. Deres søn har min tilladelse til at tale til mig.
Tak, Morgan. Jeg er Dem taknemmelig.
Ja, sir.
Godt walisisk blod, ved De, og alt den slags.
- Jeg er Dem meget taknemmelig, Morgan. - Javel.
Beth.
Kom, kom, kom. Mine sko. Hent mine sko.
Du, tøs. Op på dit værelse. Har du ingen anstændighed? Op på værelset med dig.
Få hænderne ud... Mine sko. Find skoene.
Hvorfor tager I ikke jeres jakker på?
Mr Morgan?
Sid ned.
Det er min kone, Mrs Morgan.
Goddag.
Mr Morgan, jeg er kommet, for at bede om lov til tale med Deres datter, Angharad.
Det er mine sønner.
Ja. Jeg kender dem.
Prosit.
Du burde ikke være her.
Jeg kunne ikke tilbringe endnu en nat i uvished.
Hvad er der sket? Er der noget galt?
- Galt? - Du ved, hvad jeg mener.
Hvorfor behandler du mig anderledes nu? Hvorfor er jeg blevet en fremmed?
Har jeg gjort noget?
Nej.
Det er min skyld.
Din mor talte med mig efter gudstjenesten.
Hun er glad for at vide, at du ingen nøde vil lide.
Med Iestyn Evans.
- Du kunne ikke gøre noget bedre parti. -Jeg vil ikke have ham.
Jeg vil have dig.
Angharad?
Jeg har også tilbragt nætter med at tænke over dette.
Dajeg påtog mig præstegerningen, vidste jeg, hvad det indebar.
Det indebar opofrelse og hengivenhed.
Det betød at vie mit hele liv til... under udelukkelse af alt andet.
Det var jeg fuldkommen villig til.
Men at dele det med en anden...
Tror du, jeg vil lade dig gå for lud og koldt vand,
afhængig af andres velgørenhed for dit daglige brød?
Vore børn ville vokse op i aflagt tøj,
og vi ville takke Gud for børnene i et fattigt hjem?
Nej. Jeg kan udholde et sådant liv for min gernings skyld,
men jeg tror, jeg ville dø, hvis...
jeg så dig blive hvidhåret 20 år for tidligt.
Hvorfor?
Hvorfor skulle du dø?
Er du en mand eller en helgen?
Jeg er ingen helgen. Men jeg har en pligt overfor dig.
Lad mig gøre det.
Skal der ikke synges til min datters bryllup, Dai Bando?
Badekarrets rumfang er 100 gallon.
"A" fylder karret med 20 gallon i minuttet
og "B" med 10 gallon i minuttet.
- Fik De fat i det, Mr Morgan? - Tyve og ti gallon. Javel.
"C" er hullet, som tømmer karret med fem gallon i minuttet.
Hvor lang tid tager det at fylde karret?
Det er fjollet. At fylde et hullet badekar, helt ærligt.
Det er matematik, min pige. Matematik. En udfordring for intellektet.
- Det er til hans adgangseksamen. - Den statsskole.
Deres matematik er fjollet. Hvem ville dog fylde vand i et hullet badekar?
- Kun en tosse ville få det indfald. - Det er for at se, om drengen kan regne.
Tal, ikke andet. Hvor mange gallon og hvor lang tid.
I et badekar med huller i.
Nu ved jeg, hvorfor jeg har sådan en flok sønner.
Det er dig, Beth Morgan, som er årsagen.
Se, Mr Gruffydd. Har De noget andet?
Decimalpunktet.
Decimal...
Decimalpunktet, så, og fred over mit hjem.
- Gå ud og leg. - Nå, det er ved at blive sent.
Jeg må videre. Vi fortsætter med decimalpunktet i morgen aften.
- Godnat. - Godnat, Mrs Morgan.
Hvem kan ikke huske sin første dag på en ny skole?
At gå den lange vej alene over bakkerne til nabodalen,
at være den første i familien som nød den fordel, at gå på statsskole.
Så er du den nye dreng?
- Ja, sir. - Du er forsinket.
Ja, sir.
Sikken beskidt lille stump, du er.
Hvem er dine forældre?
- Hvor kommer du fra? - Cwm Rhondda.
Cwm Rhondda?
Et lille geni fra kulminerne.
Og de forventer, at jeg skal gøre en lærd mand af ham. Godt, kom ind.
Er du opvokset i en stald?
Hvis ikke, så luk døren.
Dine støvler er mudrede.
De var rene, dajeg gik hjemmefra.
Tiltal mig som "sir", ellers får du spanskrøret at smage.
- Sæt dig her. - Ja, sir.
Kom her, din beskidte lille stump.
Hvad har vi her?
Et penalhus.
Ja, og flot er det.
Du ødelagde mit penalhus.
Mervyn, hold op. Du gør ham fortræd.
Jeg faldt på bjerget.
Vandt du, Huw?
Nej.
Ianto.
- Hent Dai Bando. - Dai Bando?
- Er du villig til at gå i skole i morgen? - Ja, far.
Godt. Du får en penny for hver skramme i ansigtet, seks for en blodtud,
en shilling for et blåt øje, to for en brækket næse.
Gwilym. Hold op. Slå igen,
og du vil ikke få et blik fra mig, når du kommer hjem. Ikke et ord.
Gå bare og bræk næsen. Knus mit hjerte hver gang, du går hjemmefra.
- En dreng må slås, Beth. - Slås?
Slås? Hvis han får tæv igen som nu, vil han gå død hjem.
Tæv? Han har ikke fået tæv.
Klammeri,ja, men han har ikke været i slagsmål.
Vil du give drengen tid til, at han bliver den, der uddeler tævene?
Dai Bando. Kom indenfor.
- Godaften, Mrs Morgan. - Tag hatten af.
Dai Bando vil lære dig at bokse, Huw.
At kæmpe godt. Der er for mange, der kakler sig boksere, som ikke besidder kampånd.
- Er boksning så en kunstform? - Det er det sandelig.
Af sted med dig, tøs. En kop te til mandfolkene.
. Te? . Te?
Ingen te, Mrs Morgan.
Han er under træning.
Et glas øl, om jeg må bede.
Badekar med huller i.
Og nu boksning.
Har vores lille minearbejder nu dyrket sin yndlingssport igen?
- Mr Phillips, bøj Dem. Bøj Dem. - Jeg nægter, sir.
Mr Wells, bøj Dem.
Her. Tag den mellem tænderne.
Bid hårdt fast.
Der har vi den lærde.
- Huw, min knægt. - Det bliver mit endeligt.
- Fik du de tærsk i skolen? - Han har slået ind til knoglen. Hvem var det?
- Var det Mr Jonas? - Vi taler et alvorsord med Mr Jonas.
- Nej. - Og hvorfor ikke?
- Jeg brød reglen, dajeg sloges. - Det er der ingen regel om.
- Men han advarede mig. - Vrøvl, dreng. Jeg vil...
Tys, Davy.
Det er Huws anliggende. Han beslutter.
Sig til, knægt, og vi flår kødet af hans knogler.
Nej. Lad ham være.
Jeg tror, vores lillebror er blevet et mandfolk.
Disse enheder anvendes til måling af afstande og...
.Ja? .Jep-
- Godmorgen, Mr... - Jonas.
Mr Jonas. Så er vi kommet til det rette sted.
Hvad kan jeg gøre for jer?
En mand er aldrig for gammel til at lære, er han, Mr Jonas?
- Nej. - Jeg gik selv i skole en gang.
- Men ikke nogen fin skole. - Hvad er det, I vil?
Have viden.
Hvordan ville De måle et spanskrør, Mr Jonas?
- Ved dets længde, selvfølgelig. - Og hvordan vil de måle en mand,
som bruger røret på en dreng, der er tre gange så lille som ham selv?
- Fortæl os det. - De er god til at svinge røret.
Men mit fag er boksning, efter de regler den gode markis af Queensberry udstak.
Gud bevare hans sjæl.
Og jeg er glad for at viderebringe min viden til Dem.
Mr Mottshill. Mr Mottshill.
Godt, få ham i stilling nu.
Se, for at være en god bokser, må man have en god højre.
Ser De?
Sådan straffer man sin modstander, med en højre og en venstre.
Og læg sjæl i det, med...
Herren taler til Dem.
- Få ham op. - Kom, kom, kom. Op, op, op.
I stilling igen.
Kunne jeg få jeres opmærksomhed, børn?
Jeg er ikke vant til at tale i offentlighed...
- Kun på værtshuse. - Men dette...
Gør det aldrig. Det er mod reglerne. At brække nogens næse. Nu...
- Jeg frygter, at han aldrig bliver bokser. - Han er ikke lærenem nok.
Mr Gruffydd.
Ivor... faldt under en kulvogn. Længst nede.
Ivor!
- Vort første barnebarn er født, Gwil. - Vi får et barn og mister et andet.
Sig det til pigen deroppe. Hun vil give dig svar på tiltale.
- Rolig, Beth. Gør ikke vreden større. - Til helvede med vreden.
Og det siger jeg i at åbenhed.
Det er godt. Med topkarakterer.
Vores søn er en lærd mand.
Hvad er det, Huw? Jeg kan ikke finde ud af det.
- Latin. - Er det latin?
Hvorfor ikke godt walisisk eller bare engelsk?
- Det er måden, de gør det på. - Måden.
Franskmænd, decimalpunkter og badekar med huller i.
Min stakkels Huw. Har de nu proppet dit hoved med latin?
- Beth, min skønne gamle. Et blåt øje? - Kom nu, råb. Væk barnet.
Hvor smukt. Han ser nøjagtig ud som min far.
Sikke noget forbandet sludder.
Nå, Huw. Hvad bliver det til?
I skole i Cardiff, så på universitet, for at blive jurist, eller er det læge?
Dr Huw Morgan. Tja, onkel Huw, det ville være noget.
Ja, sandelig, med en dejlig hest og vogn og et godt, sort jakkesæt og stivet skjorte.
Godt, min lille. Her er et glas kærnemælk til dig,
med at din viden.
Ja, mor. Og noget af Bruns kage.
Og skal grisene fodres med min kage, eller hvad?
Nej. Jeg spiste din op i går, og i dag er det Brons kage-dag.
Jeg beklager, Huw. Jeg har kun bagt boller i dag.
Der er ingen til at spise det nu.
Mor. Jeg føler mig ensom uden ham.
Jeg gør hans støvler og tøj klar hver aften,
men det er der stadig om morgenen.
Jeg føler mig så ensom.
Gwil,jeg vil bede Bron om at flytte ind, hvis hun vil.
Ikke Bron.
Der kan kun være én frue i huset.
Nå, Huw, hvad skal der ske?
Jeg vil gå ned i minen med dig.
Vær fornuftig, dreng. Kulminen er ikke et sted for dig.
Hvorfor ikke søge et anstændigt arbejde?
Anstændigt? Er du og hans brødre en flok straffefanger, eller hvad?
Lad det nu være, Beth. Jeg vil kun drengens bedste.
Hvis bare han bliver så god en mand som du og hans brødre, vil jeg være glad.
Jeg tænker på drengens fremtid. Det var anderledes i vore dage.
Der var gode penge og retfærdighed for alle. Men Huw er lærd.
Hvorfor tage begavelsen ned i en kulmine?
Det vil jeg helst, far.
Godt.
Træf din egen beslutning.
Men bebrejd dig selv, hvis du tager fejl.
Kulminen,far.
- Godt, det bliver kulminen. - Godt.
- Hvor tager du hen? - Ud at drikke mig fuld.
Bron?
- Jeg tager ned i kulminen. - Kulminen, virkelig?
Kullet vil ryste af skræk.
Bron...
Bron.
Vil du have mig til at bo i dit hus og modtage min løn?
- Dit hjem er hos din mor. - Det var hende, som sendte mig.
- Af medynk. - Nej af fornuft.
Hvis du skal lægge tøj frem aften og morgen, lad det da være mit tøj.
- Gode gamle dreng. - Ja eller nej, Bron?
- Ja. - Godt.
Godt. Jeg henter min seng.
- Så, han er en mand nu, er han? - Og kan jeg mon løfte sådan en mand?
Ianto! Nej.
5 shilling.
Syv og to pence.
- Kom videre. - Tak, sir.
Tre shilling.
To og ni.
Et pund,to shilling.
To pund,ti shilling.
Afskediget, Morgan.
Kom videre med dig.
To pund,ti shilling.
Afskediget, Morgan.
Et pund,ti shilling.
Så blev det Ianto og Davys tur. De var minens bedste arbejdere,
men for højt betalte til at konkurrere med fattigere, mere desperate mænd.
- Vil du læse et kapitel for os, far? - Ja, min søn.
"Herren er min hyrde: Jeg skal ikke lide nød."
"Han lægger mig på grønne græsgange:
Han fører mig til det stille vand."
"Han gendanner min sjæl:
Han fører mig ad retfærdighedens stier, for sit navns skyld."
"Ja, om end jeg går gennem dødsskyggens dal,
vil jeg ej frygte ondskab: Thi du er med mig."
"Din stok og din stav giver mig trøst."
"Du dækker bord for mig i mine fjenders nærvær:
Du salver mit hoved med olie."
"Mit bæger flyder over."
En linie til Owen og Gwil, ned til Kapstaden til Angharad.
Herover til Canada til Ianto,
og herned til Davy i New Zealand.
Og du er stjernen, der skinner på dem fra dette hjem,
hele vejen over kontinenterne og verdenshavene.
Hele vejen?
Hvor langt skinner jeg, hvis du kan tegne det hele på et lille stykke papir?
Det er et kort, min gamle skønhed. Et billede af verden, for at vise dig, hvor de er.
Jeg ved godt, hvor de er, uden kort, skrammer, edderkopper eller blyanter.
De er heri huset.
Så kom Angharad tilbage fra Cape Town uden sin mand.
Hun kom ikke til os, men boede i det store Evans- hus.
Hendes hus på bakketoppen.
- For at træffe Mrs Evans, om jeg må. - Hvem er det?
Huw Morgan.
Hendes bror, ikke sandt?
Kom ind.
Huw.
Mrs Nicholas, vil De bringe os lidt te?
Sid ned, Huw.
Hvor er du vokset.
- Og forandret. - Det er du også.
Jeg ser syg ud og bør tage vare om mig selv.
Det siger alle, som kommer til huset, så sig det bare, så vi kan få det overstået.
Men fortæl mig alle nyhederne.
Hvordan har...
Hvordan går det med alle de børn, vi kendte?
Tja...
Jenkins-pigerne er blevet gift.
Maldwyn Hughes er gået hen og blevet læge.
Rhys Howell er på et advokatkontor, og han sender ti shilling hjem om ugen.
Og Mr Gruffydd...
står stadig først op og går sidst i seng.
Hvordan har han det, Huw?
Ikke som han havde det.
Er han syg?
Indvendigt.
I sine øjne og sin stemme.
Ligesom dig.
Vær sød at gå hjem, Huw.
- Undskyld. - Nuvel, Mrs Evans. Te, ikke sandt?
Lad den være, Mrs Nicholas. Jeg skænker op.
Nå.
Jeg skænkede altid til stakkels Mr Iestyns mor.
- Jeg skænker op. - Javel, Mrs Evans.
En ny frue er som friske lagener.
Ja. En anelse stiv,
men de skal vaskes senere.
Hvorfor har du hende her?
37 år i familiens tjeneste.
Det siger hun i hvert fald 60 gange om dagen.
- Drik lidt te, Huw. - Vil du ikke have, at jeg går?
Nej. Nej, Huw.
Undskyld, at jeg var så modbydelig.
Bliv endelig.
Huw. Jeg forsøgte at fortælle det til mor, men...
Det er ikke for mig at sige.
Jeg er blot husholdersken.
37 år i familiens tjeneste,
og at jeg skulle leve til at forbande den dag.
Det vil ikke overraske mig, om den gamle herre en skønne dag rejser sig fra graven.
Det er kun gravstenen, der holder ham nede, sværger jeg.
Hvad er der galt, mrs Nicholas?
Skilsmisse.
Jeg siger ikke et ord. Men det er, hvad hun har i sinde.
Hun er her uden sin mand, ikke sandt?
Hvorfor? Det er fordi, hun er forelsket i den præst.
Præst, sagde jeg. Mr Gruffydd er det.
Men Mr Gruffydd har ikke været nær huset.
Hvilken forskel gør det, pige?
Fortsæt med arbejdet.
Vi siger ikke et ord, Mrs Nicholas.
Nej.
Du er en beskidt løgnhals!
- Gør plads! - Lad mig komme til ham!
Løgnhals!
Som slaggerne har spredt sig over min dal,
således spredte et mørke sig over dalens folks sind.
For første gang, jeg husker, var vor hoveddør lukket om dagen.
Fatter?
Ja, Huw?
Har du bøvl med filistrene?
Huw, hvad er der nu? Se på dine hænder.
Evan John.
Han... han sagde ting om Angharad og Mr Gruffydd.
Selv børnene siger det.
Du havde ret, min søn.
- Jeg kommer tilbage til morgenmad. - Går du ikke i kirke?
Nej.
Og hvis de gør dette,
sætterjeg aldrig fod i den kirke igen, så længe jeg lever.
Jeg vil have varme lagener på din seng.
- Hvilken gammel skønhed du er. - Gå ud og leg, dreng.
Hvad er det for noget om kirken, mor?
I aften, efter gudstjenesten.
Menighedsrådet holder møde om Angharad.
Angharad? Men hun har intet gjort.
Intet er nok for folk med sind som kloakker.
Huw, min lille.
Jeg håber, deres tunger vil være mindre skarpe, når du er vokset op.
- Skal Angharad være til mødet? - Nej. Ingen af os vil være der.
Men skændselen bliver ikke væk.
Jeg tager dertil, mor.
Det er sidste gang, jeg vil tale i denne kirke.
Jeg forlader dalen med fortrydelse
mod de, som har hjulpet mig her,
og som har ladet mig hjælpe dem.
Men...
for restens vedkommende,
de af jer, som kun har bevist, at jeg har spildt min tid iblandt jer,
har jeg kun dette at sige.
Der er ikke en iblandt jer, som har haft modet
til at komme og beskylde mig for misdåd.
Og hvis der dog ud fra nogen målestok, er begået syndigheder,
er jeg den, som skulle mærkes som synderen.
Vil nogen hæve sin stemme her og anklage mig nu?
Nej.
I er både krystere og hyklere.
Men jeg bebrejder jer ikke.
Fejlen er min såvel som jeres.
Den sladdervorenhed,
den sindets fattigdom, I har udvist,
betyder at jeg har fejlet i at nå de fleste af jer med den lære, jeg blev givet at bibringe.
Huw?
Som ung mand troede jeg, at jeg kunne erobre verden med sandheden.
At jeg ville føre en mægtigere hær end Alexander den Store nogensinde drømte om.
Ikke for at erobre folkeslag, men for at befri menneskeheden.
- Ja, sir. - Med sandhed.
Med den gyldne klang af Guds ord.
Men kun få af dem hørte det.
Kun få af jer forstod.
Resten af jer klædte jer i sort og sad i kirken.
Hvorfor kommer I her?
Hvorfor klæder I jeres hykleri I sort, og udstiller jer i Guds åsyn om søndagen?
Af kærlighed? Nej. For I har vist, at jeres hjerter er for visne
til at modtage jeres guddommelige Faders kærlighed.
Jeg ved, hvorfor I er kommet.
Jeg har set det i jeres ansigter søndag efter søndag, når jeg har stået foran jer.
Frygt har bragt jer hid. Rædsom, overtroisk frygt.
Frygt for guddommelig gengældelse.
En lynglimt fra himlene,
Herrens hævn, og Guds retfærdighed.
Men I har forglemt Jesu kærlighed.
I overser hans opofrelse.
Død. Frygt.
Flammer, rædsel og sort tøj. Hold endelig jeres møde.
Men I skal vide, at hvis I gør det i Guds navn, og i Guds hus,
da spotter I ham og hans Ord.
Vent. Der er møde, unge Mr Morgan.
Min kære Angharad -
jeg forlader dalen og...
Nå, Huw.
- Jeg er glad for, at du kom. - Tak, sir.
Er der noget, jeg kan gøre?
Det er der sandelig.
Du kan gøre mig en stor tjeneste.
Dette ur.
Min far gav det til mig, dajeg optog præstegerningen.
Det har målt en tid, vi begge har elsket.
- Tag det. - Nej, sir.
Jeg sagde, at du kunne gøre mig en tjeneste.
Vi behøver ikke at trykke hænder.
Vi vil leve i hinandens sind.
Mr Gruffydd, vil De ikke se Angharad, før De rejser?
Hun vil se Dem.
Nej.
Skulle jeg se hende igen,
kunne jeg ikke finde styrken til at forlade hende.
Farvel, Huw.
Sikken god gammel ven, du er.
Hvad er der nu? Brand, Oversvømmelse eller hvad?
De siger, at en skakt er faldet sammen.
- Tag mig derop. - Hvad nytte gør det i minens mørke?
Dine øjne er dårlige i dagslys fra de slag, du fik i bokseringen.
Jeg kan stadig svinge en hakke bedre end nogen. Tag mig derop.
Mænd. Mænd. Kvinder. De af jer der har slægtninge.
Luk dem ind i minen.
- Gwilym Morgan? - Endnu ikke, sir.
Mr Gruffydd? Han var dybest nede.
- Min far? - Endnu ikke, Mrs Evans.
Angharad...
Hvem går ned efter Gwilym Morgan og de andre?
Jeg gør. Han er mit hjerteblod.
Kom, Cyfartha.
Sikken kryster jeg er.
Men jeg vil holde din frakke.
Fatter!
Huw, min knægt.
Fatter!
- Fatter! - Huw.
Mr Gruffydd!
Sikken god gammel dreng, du er.
Han kom til mig lige nu.
Ivor var med ham.
Han talte til mig,
og fortalte om den herlighed, han havde set.
Se.
Mænd som min far kan ikke dø.
De er stadig hos mig, så virkeligt er mindet, som de var i live,
elskende og elsket for evigt.
Hvor grøn min dal var dengang.
SLUT
Visiontext tekster: Kenn Nakata Steffensen
DANISH